Aeronavele germane au atacat în repetate rânduri
Marea Britanie noaptea trecută.
Atacurile, care au durat mai multe ore,
au fost desfășurate în mai multe părți ale țării.
Avioanele inamicilor au fost raportate
deasupra orașelor de pe coasta de sud,
în vestul Angliei, în nord și în nord-vest,
cât și deasupra Londrei.
COSTUMIERUL
- Plânge tot timpul. - Îl vor reține acolo?
Nu m-au lăsat să rămân.
Doctorul a spus că înrăutățesc situația.
Nu trebuia să-l fi dus la spital.
Nu știu ce-am avut în cap,
trebuia să-l aduc aici, unde îi e locul.
De ce are pălăria și haina pe jos?
Se usucă, erau leoarcă!
Cum a ajuns în halul ăsta, Norman?
Când ai sunat, am crezut
- că a fost rănit în raidul aerian. - Nu, nu.
- Sau poate în vreun accident. - Nici vorbă.
Știu, n-au fost semne de traumă fizică.
- Domnia voastră. - A făcut un colaps.
Cum a ajuns așa?
- Luați loc, domnia voastră. - Ce a pățit?
Trebuie să ne păstrăm calmul.
Doctorul a spus că de câteva săptămâni îl pândea asta.
- Poate chiar mai mult. - Nu l-am văzut de dimineață.
A plecat înainte să mă trezesc. Unde a fost toată ziua?
- Unde l-ai găsit? - Să vă zic, domnia voastră.
După ultimul avertisment de alarmă, am fost în Market Square, chiar la amurg.
Era o lumină stranie, un galben palid.
Speram să găsesc un pachet-două de faină Brown & Polson,
fiindcă stăm cam prost la capitolul provizii.
Tocmai ceream faină, când i-am auzit vocea.
- Vocea cui? - A domnului, bineînțeles.
Își dădea jos paltonul... Pe vremea asta!
A țipat "Dumnezeu să-l ajute pe cel ce mă va opri!"
și și-a aruncat haina la pământ, la fel ca regele Lear în scena furtunii.
Uitați-vă la el, nu știu dacă o să-l pot curăța.
Era așa mândru de haina aia, țineți minte?
Sau poate nu l-ați prins în perioada aia...
Vorbesc de primul tur în Canada, în Toronto.
Ce s-a întâmplat după ce și-a dat jos haina?
A trecut la pălărie.
N-are un an, e de la Dunn, de pe Piccadilly. A aruncat-o pe haină,
a sărit pe ea și a călcat-o furios în picioare.
După cum se vede...
Și-a ridicat mâinile în aer, de parc-ar fi fost Lear când transmite
sterilitate în pântecul Gonerilei, și a strigat "Până unde vrei să merg!?"
Degetele îi tremurau, și-a desfăcut haina,
și-a desfăcut gulerul, cravata... Și-și rupea nasturii de la cămașă.
Erau mulți oameni în preajmă?
Era o oarecare mulțime. De-asta am fugit la el.
N-am vrut să se facă de râs în fața acelor oameni.
Te-a văzut? A știut cine ești?
N-am așteptat să aflu.
L-am luat de mână și i-am spus
"Bună seara, domnule. N-ar fi cazul să mergem la teatru?"
Mi-am folosit vocea de dădacă, cea pe care o folosesc când are toane.
Nu mi-a dat atenție. Tremura.
Nu trebuia să lași publicul să-l vadă așa.
După război mulți viteji se arată, dacă-mi permiteți,
domnia voastră... Am încercat să-l iau de acolo,
dar e greu, având în vedere ce fel de om e.
Chiar în acel moment, s-a apropiat o femeie,
destul de vârstnică, îmbrăcată cu o haină de stofă sub care avea mătase,
dar era o femeie foarte respectabilă.
I-a luat hainele și a vrut să-l ajute să se îmbrace.
Domnul i-a spus doamnei...
"Mulțumesc, draga mea, dar Norman mă ajută de obicei."
"Ce m-aș face fără Norman?" Și mi-am dat seama
că trebuie să prind momentul, am zis "Eu sunt Norman, costumier domnului."
Femeia, care apropo, avea bucle, l-a luat de mână,
i-a sărutat dosul palmei și a spus "Ați fest grozav în Frații Corsicani."
S-a uitat la ea o vreme, după care a zâmbit,
cum face atunci când vrea să fie fermecător.
Mulțumesc, draga mea, dar o să te rog să mă ierți.
"Trebuie să-mi închei actul." Și a plecat!
Așa a zis, "trebuie să-mi închei actul"?
Evident, l-am urmat, gândindu-mă la ce-i mai rău.
Nu știam că poate alerga așa repede.
Am urmat șirul vestimentației aruncate, jacheta, vesta...
M-am gândit că nu-l pot lăsa să facă striptease în tot orașul.
Și l-am găsit, rezemat de o lampă de stradă.
- Plângea. - Unde?
Lângă Kardomah.
Fără să scot o vorbă, nici nu m-am gândit bine la ce fac,
l-am dus la spital.
Sora nu l-a recunoscut,
deși a spus mai târziu că-l văzuse seara trecută, jucându-l pe Othello.
A fost chemat un doctor... Scund, chel și cu ochelari,
iar eu am fost exclus din peisaj de paravanul patului.
- Apoi m-ai sunat? - Nu, am așteptat.
Am stat în liniște și l-am auzit pe doctor spunând
că omul este extenuat, în stare de colaps.
Cam asta s-a întâmplat.
A plâns tot timpul.
Da, mi-ați spus.
L-am lăsat în vârful patului, îmbrăcat și plângând,
de fapt, jelind, de parcă n-avea de ales,
a jelit un rău de lacrimi.
Ce o să facem?
Într-o oră, publicul din acest teatru
se va aștepta să-l vadă jucându-l pe regele Lear.
Ce o să fac?
În primul rând, nu vă supărați.
N-am fost niciodată pusă în situația asta.
De fapt, n-am fost pusă în nicio situație până acum.
După ce am ieșit din spital, am sunat-o pe Madge
și am rugat-o să se întâlnim cât de curând posibil.
- Ea va ști ce-i de făcut. - Într-adevăr, Madge va ști.
Sunt sigur că ea nu se va agita.
Madge va fi foarte, foarte deschisă.
Probabil că asta e o cerință pentru regizori.
Am avut un prieten,
a fost vicar, înainte să ajungă pe scenă.
Era foarte bun în rolul surorii urâte, parcă pentru asta se născuse.
Soția sa nu se supăra cu una, cu două.
Foarte bine i-a prins, dacă mă gândesc mai bine.
Madge îmi amintește de ea, prin maniera ei rece și plictisitoare.
Doctorul m-a dus într-o odaie mică, plină de vase în care erau bandaje sângeroase.
Mirosul m-a amețit.
M-a întrebat ce comportament a avut zilele trecute,
dacă am observat ceva straniu la el.
Și ce i-ați spus? Dacă se poate...
Am mințit.
Am spus că s-a comportat normal.
Nu vreau să par neglijentă, trebuia să fiu mai vigilentă.
Seara trecută m-am trezit...
- A venit Madge? - Nu, e Irene.
Spuneați că v-ați trezit seara trecută...
Se uita la mine, era dezbrăcat.
Era foarte frig, tremura.
A spus: Mulțumesc pentru veghe, nu-ți face griji.
Continuă să mă supraveghezi. Am sentimentul c-o să fac ceva violent.
Cât de straniu! Bine că nu le-ați spus doctorilor,
l-ar fi închis acolo definitiv.
Seara trecută, după Othello, m-a întrebat...
Ce se joacă mâine, Norman?
I-am spus că va fi Regele Lear, iar el a spus
În cazul ăsta, o să mă trezesc cu capul în nori furtunoși.
Trebuia să-l pun să se odihnească.
Doctorul a spus că a ajuns la capătul puterilor.
Oricine ar fi ajuns, în situația lui.
Trebuia să-i spui doctorului despre probleme.
Nu, "civilii" nu înțeleg situația.
Îmi vine să mă bat pentru că l-am dus la spital.
Ai făcut ce trebuia făcut.
Sper... Doctorii ăștia...
Îți imaginezi cum i-ai putea explica unui doctor prin ce a trecut domnul?
Vedeți dvs, a încercat să recruteze actori
pentru piese de Shakespeare, dar toți cei care-s buni și frumoși
sunt în uniformă acum, iar teatrele sunt bombardate imediat după rezervare.
Doctorii ăștia...
Ar fi mai rău ca el, mai repede decât poți spune
As You Like It.* (n.tr.: piesă de teatru)
Madge are dreptate.
N-avem alternativă.
Trebuie să anulăm spectacolul.
Nu, nu, asta-i o măsură mult prea drastică.
E bolnav.
Nu-i o crimă că-i așa, nu-i trădare,
nu se pedepsește cu moartea și nu e dezertare pe câmpul de luptă.
Și-a ieșit din fire, nu poate lucra. Se învârte lumea în jurul lui cumva?
Or să cotropească naziștii Anglia?
Lumea nu se va schimba cu un Lear în plus sau în minus.
Domnul v-ar contrazice.
Cui îi pasă dacă joacă sau nu?
Nu mi-am imaginat că așa se va sfârși.
L-am crezut mereu indestructibil.
Toți anii în care am fost împreună...
Parcă a trecut o viață.
În cazul meu, chiar mai mult.
Va fi prima dată când vom anula un spectacol.
- Vreau să merg la spital. - Norman, nu.
Vreau să fiu lângă el, să încerc să-l alin cât pot.
De obicei, îl pot face să zâmbească. Poate când mă va vedea...
Nici măcar pe mine nu m-au lăsat să rămân.
Mi-aș dori să-mi amintesc numele fetei care m-a băgat în toate astea.
Era foarte maternă, juca roluri mici, orice putea.
Încă îi mai țin minte fața.
Parcă și acum o văd, pe platforma doi, la Crewe,
într-o duminică. Eram pe platforma 4, când m-a strigat.
Am fost împreună în turul al treilea, pentru Outward Bound,
în care am ajutat la garderobă, am studiat rolul lui Scrubby, majordomul.
Totul era pe un vas, primul act e superb.
Suntem morți, nu-i așa!?
La care eu zic, Da, domnule, suntem foarte morți.
El răspunde, De cât timp ai fost... Înțelegi tu.
Eu? M-am pierdut de mic.
Iar el răspunde... Spre ce loc navigăm?
Spre Rai, domnule. Și spre Iad.
Sunt unul și același loc.
Superb.
Pe scurt, domnul avea nevoie de ajutor cu garderoba,
și avea nevoie de un asistent. Dar în principiu, furtuna din Lear era problema.
Ți-am mai spus povestea asta, nu-i așa?
M-a pus la tobe.
În prima seară, după furtună, în vreme ce aștepta
actul următor, m-a chemat la el.
Mi s-au înmuiat genunchii.
Tu ai fost la tobe, nu-i așa?
"Da", am spus eu, temându-mă, iar el mi-a răspuns cu "Mulțumesc".
Ești un artist.
Exact așa era și tatăl meu.
Mereu își exagera boala.
De-asta n-am crezut că era ceva serios...
Aveți vreo veste?
Trebuie să vorbim cu șeful teatrului.
Poate ar fi mai bine să vii cu mine.
Domnia voastră, hai să gândim puțin,
- nu vă grăbiți. - N-avem de ales.
Madge are dreptate, nu putem regiza Regele Lear fără rege.
Trebuie să luăm o decizie.
Iertați-mă, nu trebuie să luați o decizie,
ci trebuie să luați decizia corectă.
Am avut un prieten, foarte sensibil, foarte fragil,
era greu să-i stai în preajmă.
Nu puteai scăpa de el nicicum.
Când era lângă cineva, îi povestea tot ce ține de nefericire.
O persoană care-i era apropiată, cred că mama sa...
Deși nu s-a dovedit niciodată, a luat o decizie, supărată fiind.
Puțină odihnă alături de alți dezechilibrați emoțional,
în Colwyn Bay. Nu-i o alegere bună, mai ales în februarie,
când totul e gri, până și marea.
Foarte mohorât.
Draga sa mamă a luat o decizie, dar a fost o decizie greșită.
- Prietenul meu n-a mai jucat niciodată! - Trebuie să înfruntăm realitatea.
Eu n-am făcut niciodată asta, în viața mea. N-aș vrea să încep acum.
Mie îmi place ca totul să fie frumos.
Nimic nu e frumos, Norman.
Așa e, dacă înfrunți realitatea.
Înfruntarea realității e ce mă îngrijorează pe mine.
O să fiu în birou la Madge, dacă e nevoie de mine.
Nu decideți acum, doamnă! Lăsați-mă să merg la spital,
să văd cum se simte! Poate, cine știe...
Știu eu. Am realizat că am fost martora unei epuizări lente.
Am văzut finalul desfășurându-se treptat.
Norman!
Bună seara, domnule.
Bună seara, Norman. Bună seara, Pussy.
Bonzo, de ce ești aici?
- Nu am numele pe ușă? - Ți-au dat voie doctorii să pleci?
Doctori?
Călăi, nu doctori.
Știi ce mi-a spus?
Un măcelar scund și chel... Il Duce, în halat alb.
Când un doctor îți spune c-ai nevoie de odihnă, fii sigur
că n-are idee ce ți se întâmplă sau ce ai.
M-am externat singur.
- Sună la spital. - Nu suna la spital!
Norman, vrei să ne lași singuri, te rog?
Mă duc să-i spun lui Madge că există alternativă.
Nu ești bun de nimic.
Te rog, Pussy, termină.
- Anulează spectacolul. - Nu pot, nu trebuie, nu vreau.
Atunci, acceptă consecințele.
Le-am evitat vreodată?
Unde ai fost toată ziua?
Nu-mi spune c-ai găsit vreun bordel.
Nu-mi amintesc chiar tot.
Știu că spre seară am fost urmărit, dar nu știu de către cine.
Apoi, am auzit sirena de alarmă, dar n-am vrut să mă adăpostesc.
Oriunde am mers, mi s-a părut c-am auzit o femeie plângând.
Apoi, din senin, l-am văzut pe tata...
Pe plaja de lângă Lowestoft.
<>Actor!? Niciodată! Mi-a spus.
Vei construi bărci, ca mine.
Dar l-am sfidat și i-am pierdut dragostea.
Tata prefera oamenii supuși, dar eu am navigat în alte ape.
Eu decid când sunt gata de casat. Nu tu, eu.
Nimeni altcineva.
Eu am fost femeia care plângea.
Norman! Vreau să fii lângă mine.
- Da, domnule. - Să nu pleci de lângă mine.
- Am înțeles, domnule. - Am nevoie de ajutor. Madge!
Vorbește cu el, pe mine nu mă ascultă, nici nu vrea să mă audă.
- Pari extenuat. - Așa tact mai rar am văzut!
Ești sigur că poți să joci în seara asta?
- De cât timp ești cu mine? - De mult timp, nimeni n-a rezistat atât.
- Am ratat vreodată un spectacol? - Nu, dar n-ai fost niciodată bolnav.
Vreau ce-i mai bine pentru tine.
Cel mai bine pentru domnul ar fi să se pregătească pentru scenă.
Da, trebuie să mă pregătesc!
Pentru ce?
Scuzați-mă, doamnă, n-ar trebui să vă pregătiți și dvs?
- Nu suport să-l văd așa. - Atunci, lăsați-ne singuri.
Am ceva experiență cu situațiile astea.
Știu ce trebuie făcut.
Imaginează-ți cum ar fi să te trezești lângă asta, seară de seară.
Să începem cu începutul? Bună seara, domnule!
Bună seara, Norman! Cum vă simțiți în seara asta, domnule?
Mă tem că sunt puțin cam plângăreț. Tu, Norman?
Eu sunt foarte bine, mulțumesc.
Am avut o zi foarte liniștită, v-am călcat costumele,
v-am curățat peruca și barba falsă și v-am spălat lenjeria.
Dumneavoastră ce-ați făcut, domnule? Dacă nu e cu supărare...
Mi-am călcat pălăria în picioare, Norman.
Chiar așa? Ciudată alegere, v-aș putea întreba de ce?
De ce... Ce, Norman?
De ce ați sărit pe pălărie, domnule?
Vreți să jucăm "Eu văd"?
Văd ceva cu ochiul meu, ceva ce începe cu litera A.
Știu că n-o să ghiciți, așa că o să vă spun.
Vine de la actor.
Actorii trebuie să lucreze, să se machieze,
să-și schimbe hainele și apoi, evident, să joace pe scenă!
Dumnezeule bun, de unde știți atâtea, doamnă?
De la un babuin, domnule, un babuin care a pășit în Eden.
Sau ceva de genul ăsta...
Avem mai puțin de o oră și știți că de obicei aveți nevoie de mai mult.
Începem?
Da, eu sunt, Norman. Omul cu ochi buni.
Poftiți.
Beți-l, e ceai, nu otravă de șobolani.
Nu-i așa că-i mai bine?
Vreți și un biscuit?
Am păstrat câțiva de la recepția primarului din Bridlington.
Nu?
Tu nu vrei unul, Norman?
Cum să nu, mulțumesc.
Dacă nu e cu supărare, domnule, mi se pare că n-a fost de folos
să vă externați numai pentru a veni aici,
unde stați ca Niobe, înainte să fie transformat în piatră.
Începem?
Nu, nu! Opriți-vă. Pentru asta sunt eu aici.
Știu, știu.
Am avut un prieten într-o stare și mai urâtă,
toată lumea voia doar să scape de el.
Nimeni n-ar trebui să treacă prin asta.
Asta spunea prietenul meu.
Vă vor trimite în Colwyn Bay, iar acolo n-aveți ce căuta.
Ce credeți că mi-a vindecat prietenul? O să vi se pară o prostie.
O ofertă de muncă.
Studiați-l pe Scrubby, din Outward Bound. Începeți luni.
Prietenul meu s-a externat singur, la fel ca dvs, a luat trenul,
a mers la Londra, și-a găsit de lucru în Brixton și asta a fost.
Ce ziceți de asta? O ofertă de muncă.
A însemnat că cineva...
Se gândea la el.
A fost o reconfortare binevenită.
Să vă spun ceva ce vă va înveseli.
E plin teatrul în seara asta.
Oamenii se gândesc la dvs, vor să vă vadă jucând.
- Serios? E plin? - Vreți să începem?
- Ce piesă e în seara asta? - Regele Lear, domnule.
Imposibil.
Mulțumesc! Foarte frumos, nu?
Oamenii plătesc bani buni să vă vadă și să-și spună "Imposibil!"
- Într-adevăr, foarte frumos! - Nu vreau să fiu văzut.
Cam greu,
având în vedere lumina folosită pentru furtună, când îl jucați pe Lear.
Vreau s-o văd pe doamna.
Asta-i și mai greu, având în vedere că va juca rolul fiicei.
Tocmai ați văzut-o, v-am lăsat singuri.
Chiar așa?
Ce piesă e în seara asta?
Regele Lear, domnule.
- Madge s-a înșelat. - Da, se înșeală des.
Am mai fost bolnav.
M-ai văzut în Frații Corsicani?
Nu, domnule. A fost înainte de vremea mea.
Am jucat când aveam pneumonie dublă.
Se potrivea într-o asemenea piesă.
Aș prefera să am pneumonie dublă, nu asta.
Și apoi ce-ați face?
De ce nu pot să-mi fac bagajul și să plec acasă?
De ce sunt aici, în loc să fiu în pat, dormind?
Nu vi s-a părut ciudată lumina de astă-seară din Market Square?
Nu-mi amintesc să fi fost acolo.
Ați dispărut mai multe zile. Ce vă amintiți?
C-am mers, și-am mers, și-am mers. Aș vrea să găsesc un titlu bun!
Parcă "Viața Mea" sună cam sec, nu?
- Tot acolo ați rămas? - Nu, am scris ceva azi.
Câteva rânduri într-un carnețel.
- Dar nu găsesc un titlu! - Ne gândim noi la ceva.
Vezi dacă mai e în haina mea. Să-mi dai și ochelarii.
Credeam c-am scris azi.
N-o să vedeți prea multe cu ăștia.
Citește tu.
E ceva scris?
Sigur că nu. Nu poate fi iar Regele Lear.
Începem machiajul?
Plec de aici.
Nu mai stau o secundă!
Sunt înconjurat de trădători, vipere de jur-împrejur!
Sunt zdrobit, simt cum se scurge viața din mine!
E prea greu!
Norman! Dacă îți pasă de mine, nu-l asculta!
- Pe cine? - Nu pot să mai dau nimic!
Nu mai am nimic de dat! Vreau liniște și pace!
Sunt bătrân, nu vreau să mă machiez seară de seară,
nu vreau să mă îmbrac în haine ce nu-mi aparțin,
nu sunt vreun copil care merge la serbare!
Asta e munca mea, munca mea de o viață! Sunt actor!
Cui îi pasă dacă ies pe scenă, indiferent când? Și ce dacă-mi scurtez viața!?
Îmi scurtez viața...
Nu-mi pasă dacă sunt numai trei oameni
sau dacă publicul râde sau nu la momentul potrivit.
O persoană, o singură persoană va ști și va înțelege.
Pentru el joc.
Nu pot muta ceva incomutabil.
Despre ce vorbiți acum?
Simt că am o piatră în mine.
Parcă e un zid de pietre, nu mă pot mișca.
Greutatea e prea mare. E un gest zadarnic.
Noaptea visez mâini nevăzute care-mi împung picioarele cu pari de lemn.
Visul e lung și dizgrațios, otrăvit, în sudoare mă trezesc.
În timpul zilei, am în interior o căldură incandescentă,
care-mi alungă orice alt gând din minte.
Ce am făcut azi?
V-ați plimbat... Și ați avut impresia c-ați scris.
Ați fost în Market Square.
O femeie v-a sărutat mâna și v-a spus c-ați fost grozav în Frații Corsicani.
De unde știi toate astea, ți-a spus cineva?
Nu vreau să vă grăbesc, domnule.
De fapt, am mințit, vreau.
- Urăsc porcii ăia! - Care!?
E un supraveghetor prea dur, îmi cere prea mult!
Am prea multe de dus în spate!
- Aș vrea să-l văd. - Ar fi mai bine să nu.
E responsabilitatea mea să ridic cortina în seara asta, n-avem timp.
Este într-o stare foarte delicată.
- Ce-i șușotitul ăla!? - Nimic, nimic!
- A început să se machieze? E târziu! - Nu încă.
Mai avem doar o jumătate de oră.
Știu cât de târziu e.
Atunci, responsabilitatea e a ta.
Priviți! Un halat.
Îl îmbrăcăm? Ne va ține de cald.
De ce contează unde ați fost sau ce ați făcut azi?
Sunteți în teatru acum, în siguranță. Aici vă e locul.
Încă o seară cu sala plină, foarte frumos.
Serios? E plină sala?
Vor fi exaltați.
Știi că a fost bombardat Teatrul Plymouth?
Da, alături de o mare parte din oraș.
Acolo am debutat.
N-aveau de unde să știe.
Nu trebuia să apar în toamna asta, dar n-am avut de ales.
- M-a obligat. - Cine?
Trebuia să mă odihnesc.
Am avut un prieten căruia i-a fost recomandat să se odihnească.
A ascultat sfatul și asta i-a adus sfârșitul.
Era foarte bolnav, mai mereu.
Aproape trecuse la catolicism din cauza asta.
Vreți un pic de masaj?
Nu sunt surprins că sunteți demoralizat.
A fost foarte greu, mereu.
Nu-s tineri pentru roluri și mai sunt și problemele cu domnul Davenport-Scott.
Ai vești de la el?
- Poliția nu e de acord cu cauțiunea. - Poftim?
- Era la al doilea avertisment... - Și-atunci, cum ne distribuim forțele?
Domnul Thornton va juca rolul bufonului.
- Cine joacă rolul lui Oswald? - Mă tem că va fi dl Brown.
Asta înseamnă că va fi un cavaler lipsă în scena actului 2.
De fapt, vor fi 98 lipsă, dacă interpretăm textul ad-literam.
Unul sau doi în minus... Nu va fi o problemă.
Herr Hitler e o pacoste pentru piesele lui Shakespeare.
Puteți face un capitol din asta.
Îmi pare rău că vă aduc aminte, dar nu vom fi destui pentru scena furtunii.
Mașina de făcut vânt nu va fi operată de nimeni,
dacă dl Thornton va juca rolul bufonului.
Domnul Thornton s-a descurcat întotdeauna bine cu ea.
Madge știe că avem o problemă, dar e foarte nepăsătoare.
Spune-i lui Madge că vreau ca furtuna să fie perfectă.
- Ce zici de Oxenby? - Nu-i un om prea ascultător.
Trimite-l la mine, vorbesc eu cu el.
Cred c-o să vorbesc și cu Thornton.
Vedeți că se poate?
Așa vă vreau.
Sunteți unde trebuie să fiți, făcând ce știți mai bine.
V-ați revenit în fire.
Începeți-vă machiajul, eu mă duc să le spun să vină la dvs.
V-am curățat peruca și barba falsă.
Imediat vin.
Nu, domnule! Nu Othello!
Cusătura e proastă, prea scurtă sus și prea lungă jos.
Spune-i păpușarului să înlocuiască sforile.
Umplutura iese pe lângă cusături,
paiele din sperietoare sunt pe jos.
Aș fi dat orice să văd piesa în seara asta.
Să vă văd pe dvs, machiat cu negrul ăsta și s-o aud pe Cordelia zicând
Tu m-ai făcut, m-ai crescut cu drag. Îndatorată-s să mă supun, să te iubesc.
Nu vă supărați, dar nu mai avem timp,
ar trebui să trecem de la vorbe la fapte.
Cine-i?
Irina!
- Am venit pentru coroana triplă. - Intră.
Bună seara, domnule.
- Totul e în regulă? - Da, mulțumesc, domnule.
După coroana triplă, zici...
Da, domnule.
Lustruiește-o bine, îmi place când strălucește.
Da, domnule.
Să mi-o aduc înainte de ridicarea cortinei.
Vreau să o port înainte cu 15 minute de intrare.
După ce o voi folosi pe scenă,
ai grijă să fie adusă în camera mea, după pauză.
Nu-i prima dată când face asta, domnule.
Vreau să fiu sigur.
Poftim, copilă.
Ești o tânără frumoasă, nu-i așa?
Mulțumesc, domnule.
Domnule, maturizați-vă.
Toate au aceeași culoare. Ce băț trebuie să folosesc?
Nu văd culorile!
- Ce mai e? - Cum se simte?
Va fi în regulă dacă va fi lăsat în pace.
- Vreau să-l văd. - Nu, nu, nu vrea să fie deranjat.
Și dublurile?
Știe despre ce e vorba, totul e sub control.
Realizezi că vom avea public, nu?
Ar fi prostesc să ne pregătim atât de mult fără să avem public.
- Va fi gata la timp? Va fi pregătit? - Da!
Madge, pot să...
- Cine a fost? - Un lacheu, un gură cască.
Sunt întrerupt de prea multe ori, nu mă pot concentra.
- Norman? - Da, domnule.
Cum începe piesa?
Care piesă, domnule?
Cea din seara asta, nu-mi amintesc prima replică.
Gloucester, condu-i pe domnul Franței și al Burgundiei.
Da, da.
A câta oară joc rolul ăsta?
În seara asta, veți juca rolul pentru a 227-a oară.
Am jucat de 227 de ori, iar acum nu-mi amintesc prima replică.
Sigur n-ați uitat și altceva, domnule?
Trebuie să vă machiați obrajii.
Așa o să arăt când voi fi în sicriu.
Și o linie dreaptă cu asta de-a lungul nasului.
Îți va da putere.
Spirit chirurgical.
Știu cum să lipesc o barbă!
Sunt actor de 50 de ani!
Vreau să mă odihnesc după scenele din furtună.
Știu, nu-i nevoie să-mi spuneți.
Să vă lipesc mai bine peruca în seara asta?
Le voi oferi o performanță foarte bună astă-seară.
- Norman! - Da, domnule.
Cum era prima replică? Cu toată vorbăraia asta...
Gloucester, condu-i pe domnul Franței și al Burgundiei.
M-ai scos din starea de concentrare, taci din gură când mă îmbrac!
Trebuie să muncesc din greu!
Nu-mi amintesc prima replică, după 100 de mii de piese!
Trebuie să te întreb pe tine!
- Da, vă trec eu prin ea. - Cum adică, mă treci tu prin ea!?
Nimeni nu mă trece prin ea, o fac singur,
seară după seară, după seară! Nu mai am putere.
Hai că ești culmea!
Să nu fie cu supărare, dar nu mă așteptam ca dvs să mă dezamăgiți.
Dvs ați spus că milă de sine e cea mai respingătoare calitate.
Pentru cine ați lucrat până acum? Pentru Ministerul de Informație?
Spuneți că tot ce contează e lupta pentru supraviețuire.
Toți se luptă să supraviețuiască, dvs de ce nu luptați?
Norman, dragule, mă tem că te-am supărat, îmi cer iertare.
Te înțeleg, dar nu putem fi puternici tot timpul.
Acoperirea ridurilor e în sine un pericol.
Lăsați dvs ridurile, trebuie acoperită linia de inserție a perucii.
- Mai e o jumătate de oră, domnule. - Deja?
Ați ajuns târziu astă-seară, domnule.
Nu mi-a adus coroana triplă, vreau să o port.
- Uite! - Ce?
Îmi tremură mâinile.
O să vă prindă bine pe scenă.
- Nu uitați să le machiați. - Nu mă pot controla, fă-le tu.
Gata, gata.
Ia te uită, cred că-i contagios.
Pot face față împărțirii regatului meu.
Pot să-l suport pe bufon, nu mă deranjează împuținarea alaiului.
Sunt capabil să rostesc cuvintele de ocară,
nici măcar furtuna nu mă sperie.
Dar îmi e frică de ultima scenă.
Să o port în brațe pe Cordelia... Moartă, moartă.
Să plâng ca vântul...
Să o las ușor pe pământ, să o las să moară.
Am puterea să fac asta?
Dacă nu o aveți dvs, nimeni nu o are.
Ești un bun prieten, Norman.
Mulțumesc, domnule.
- Vei fi răsplătit. - O secundă, să-mi iau vioara.
Nu îți bate joc de mine, nu știu cât timp mi-a rămas.
Așa spunea și tata, care a ajuns la 93 de ani.
Nici acum nu știu dacă a murit.
Bonzo, cum te simți?
Mi-am revenit puțin în fire, Pussy.
Vedeți? Cum s-a deghizat, cum s-a schimbat.
Egad, doamnă, aveți mintea unui arici.
Ești sigur că poți continua?
La nesfârșit.
Pussy, credeam că era cel negru în seara asta.
- Dragul meu. - M-am trezit azi-noapte, Pussy?
Ți-am mulțumit că m-ai vegheat?
Am vorbit despre violență?
Nu, Bonzo, ai visat.
Încă mai am sentimentul acela.
Vrei să-ți aduc capa și să ți-o pun ca de obicei?
Da, ca de obicei.
Domnii Thornton și Oxenby așteaptă să vă vadă.
Le spun să intre?
Nu vreau să-l văd pe Oxenby, mă sperie.
A fost cel mai bun Iago pe care l-am văzut,
mai bun chiar decât fătălăul ăla de 1 metru 37, Arthur Palgrove.
Ăsta-i domnul pe care-l știm și-l iubim.
A jucat rolul lui Hamlet până la 68 de ani.
Avea mai multe riduri decât erau scări în sală.
L-am văzut jucându-l pe Lear, am fost plăcut dezamăgit.
Sir Arthur Palgrove.
Cine-i sfătuitorul Maiestății Sale?
- Faci miracole, Norman. - Mulțumesc, domnia voastră.
Poftim o bucată de ciocolată.
Mulțumesc, domnia voastră.
Toată lumea trebuie să-și dea silința astă-seară, Norman.
- Cu siguranță, domnia voastră. - Mulțumesc.
Să nu crezi că n-am văzut, fiindcă am văzut.
Sunt atâția copii în țara asta care caută
peste tot ceva dulce, ce păcat că nu vin la mine, le-aș spune
cine-i singura persoană din Anglia care are ciocolată pentru toată lumea.
Fiindcă eu sunt cel care trebuie s-o care moartă, când va fi în rolul Cordeliei.
Eu trebuie s-o ridic pe brațe!
Am crezut c-a început să mănânce mai rar,
dar se pare c-ar găsi zahăr și-n deșert.
Să poftesc actorii înăuntru, domnule?
- Ce? Nu vreau... - Domnule, trebuie să-i vedeți.
Domnule Thornton... A venit domnul Thornton!
Geoffrey, e bun costumul?
Domnul Davenport-Scott era așa înalt...
Davenport-Scott era un vierme. Arăți...
- Știi replicile? - Da.
Să nu se lase așteptate.
- Sigur că nu. - Să ții ritmul.
- Da. - Să nu-mi strici concentrarea.
Luminile plasate la marginea scenei
- sunt exclusiv pentru mine. - Da, bătrâne, știu.
- Găsește și tu ce lumină poți. - Am înțeles.
- Ia să aud cum cânți. - Poftim?
Bun... Nu cânta, spune pur și simplu.
La scena furtunii, dacă o să-mi iei picioarele în brațe,
cum a făcut domnul Davenport, pune-ți mâinile sub genunchi, nu pe coapse.
Era să mă rupă de la mijloc, de două ori!
Aș prefera să nu fac asta, bătrâne.
Simte scena, băiete, numai așa se poate face!
- Fă ce simți. - Am înțeles.
Nu te lăsa purtat prea tare de sentiment, păstrează niște limite.
- Orice ar fi, când vorbesc, nu mișca. - Desigur.
Joacă-ți rolul și nu-ți arăta dinții.
E un tic nervos, doar când sunt agitat.
Îți garantez că vei fi agitat.
Nu o să primești bani în plus pentru rolul ăsta,
parcă ai contract pentru orice rol îți e dat.
- Mult noroc, fă ce ai de făcut. - Mulțumesc, domnule.
Doamne ajută, Geoffrey.
Mai bine m-aș bate cu naziștii...
Sper că domnul Churchill e înconjurat de oameni mai buni.
- Domnul Oxenby așteaptă, domnule. - Oxenby?
Ce vrea Oxenby?
El nu vrea nimic, noi vrem ca cineva să se ocupe de mașina de vânt.
Nu vreau să-l văd, nu-l suport.
Ce cameră sufocantă.
N-o să avem furtună fără el.
Domnul Oxenby, domnule.
Ai vrut să mă vezi?
Nu știu, de ce? Norman...?
Domnul dorea să-ți ceară un favor.
Să-mi ceară.
Nu ești cu noi de mult timp, dar cred că ți-ai dat seama până acum,
suntem mai degrabă o mare familie aici...
Facem ce e nevoie să facem.
Sigur ai aflat că domnul Davenport nu se va întoarce la noi.
Da, am auzit.
Dacă împarți cabina cu vreo doi sau trei, numai asta auzi.
Le deranjează sentimentul de frăție efeminată când e prins vreunul dintre ei.
Domnul Thornton va trebui să joace bufonul,
iar cei doi cavaleri bătrâni vor aranja colibă în timpul furtunii,
n-a mai rămas nimeni să se ocupe de mașina de vânt.
I-am cere domnului Brown să o facă, dar este mult prea fragil.
Ne întrebam dacă ai putea învârti tu mânerul.
Pe scurt, nu.
Altceva?
Mi-a citit piesa?
Poate rușii au probleme pe Frontul de Est.
Bolșevismul va fi moartea teatrului.
Nu pot să cred că ne-a refuzat.
Mă urăște, simt cum mă urăște.
Urăște tot ce reprezint.
Nu i-aș citi piesa nici dac-ar fi Ministrul Culturii.
- Eu i-am citit-o. - Are rol și pentru mine?
Știu ce vrea Oxenby.
Scrie piese pentru critici, nu pentru oameni.
N-ar trebui să facem puțin liniște, domnule?
Unde-i fata cu coroana aia?
Nu vă agitați, mă duc să o caut.
Draga mea.
Norman a plecat să te caute.
Da? Nu l-am văzut.
Spune-mi cum te numești, copilă.
Irina, domnule.
Irina... Încântător.
Ai fost la Academia Roială?
Nu, domnule, am intrat direct în repertoriu.
Da, îmi amintesc. Unde?
- La Maidenhead. - Maidenhead, da.
Următoarea săptămână în Eastbourne.
Nu o găsesc.
Tocmai îi admiram structura feței. Fugi, Irina, fugi.
E actriță înnăscută, se vede după pomeți.
Puneți-vă coroana, mai sunt 15 minute.
Să mă duc să-i spun doamnei să vă lege capă?
Cum începe piesa? Copila aia mi-a șters replica din minte!
Mai este un sfert de oră! Am întârziat puțin, îmi pare rău.
Fata aia, Irina, o să mă omoare cu zile.
Un sfert de oră... Nu pot, nu-s gata, spune-le să plece acasă.
Dă-le banii înapoi, nu pot, nu pot. Îi urăsc pe porcii ăia!
Îmi spui cumva că vrei să se anuleze piesa?
- Nu, nu. - Cum începe?
- E spre binele tău. - Cum începe!?
- N-o să faci față. - Cum începe!?
Ieșiți afară! Va fi pregătit când se va trage cortina.
Nu mai avem timp.
Mai avem 20 de minute. Întârziem puțin, dacă e nevoie.
Lăsați-mă în pace! Nu-mi amintesc replicile!
Norman, cum începe?
A lipsit nouă ani și va mai pleca iarăși.
Sosește regele.
Gloucester, condu-i pe domnul Franței și al Burgundiei.
Da, stăpâne.
Vă vom împărtăși, în timpul ăsta...
Vă vom împărtăși, în timpul ăsta, un tainic gând al nostru...
Dați-mi harta.
Nu-mi spune! Știu!
O să te întreb când am nevoie.
Am mai jucat rolul ăsta, dacă ții minte.
De ce mă tem?
Greșit. "Aflați că-mi fac regatul în trei."
De mine? Nu-i altcineva în jur. (n.tr.: din altă piesă, Richard III)
Într-adevăr, vorbesc de vise, copii ai unei minți bolnave.
Ați greșit piesa!
Să-ncapă-ntr-un asemenea coteț Nemărginirea șesurilor Franței?
Și asta tot din altă piesă e.
Bărbații n-ar trebui să-nșele aparența! Macbeth somn nu va mai avea!
- Uite ce-ai făcut! - Ce?
Ieși, ieși!
Ați citat din piesă scoțienilor!
Chiar așa? Din Macb... Chiar așa!?
- Dumnezeule! - Afară!
Învârtește-te de trei ori.
Doi, trei...
Bate la ușă.
Înjură!
Niște mizerabili!
Bietul meu bufon e spânzurat.
Va fi bine.
E plină sala?
Luptă, Bonzo.
Pentru supraviețuire, Pussy.
Începem, actul I.
- Începem, domnule. - Mulțumim.
Să vizităm câmpul de luptă!
În noaptea în care am jucat prima dată rolul lui Lear, a fost furtună.
O furtună adevărată! Acum suntem bombardați.
Câte trebuie să îndur!?
Încercam să-l însuflețim pe Shakespeare astă-seară,
dar ei nu se dau înapoi de la nimic pentru a mă opri!
N-aș pune prea mult la suflet în locul dvs, domnule.
Bombardați-ne, dacă îndrăzniți!
Cuvintele mele vor fi scut împotriva sălbăticiei voastre,
replicile rostite ne vor proteja de suflul terorii voastre!
Nu cred că vă pot auzi, domnule.
Porcilor! Barbarilor!
Nu se poate, domnule...
Chiar când am crezut că am câștigat.
Nu poate să meargă pe scenă, uite cum e. Adu-o pe Madge.
- Norman! - Domnule?
- Du-mă pe scenă! - Imediat.
N-or să mă oprească fasciștii și bolșevicii!
Fă cum îți spun!
- Cum se simte? - Cine va face anunțul?
Domnul Davenport-Scott.
- O, Doamne! - Tu, Norman.
- Eu? - Ascultă ce spun, ți-am dat ordinul,
am destule pe cap.
- Domnule, nu sunt pregătit. - Fă-o!
Haide.
Dă-ți jos șorțul!
Doamnelor și domnilor...
Doamnelor și domnilor, tocmai s-a emis un avertisment.
Se desfășoară un raid aerian.
Piesa va fi jucată.
Cei care doresc să trăiască...
Cei care doresc să plece sunt rugați să o facă în liniște.
Mulțumesc.
Pregătiți-vă.
Pregătiți-vă pe scena.
Se va trage cortina.
Am crezut că regele ține mai mult la ducele de Albany decât la Cornwall.
Așa ni s-a părut și nouă.
Geoffrey, am fost în regulă?
Da, bătrâne.
Domnia voastră, cum vi s-a părut?
Ești mai bun ca domnul Davenport-Scott.
Vorbiți serios?
Am fost foarte anxios.
Credeți c-a observat cineva când am greșit?
"Cei care doresc să trăiască..."
Îmi venea să-mi trag una!
- Chiar am fost bun? - Ai fost în regulă.
- Domnul a spus ceva? - Nu.
Pregătiți-vă, domnule.
Urmează toba, domnule.
Sosește regele!
- Domnule? - Ce-i?
Doamna și-a făcut intrarea.
Acum e rândul dvs.
Vezi, ce ți-am spus?
Vă rog, domnule. Trebuie să vă faceți intrarea.
Vă rog, domnule. Intrarea.
Mi s-a părut că l-am văzut.
Avea 100 de cavaleri în escortă...
Domnul Oxenby improvizează.
Condu-i pe domnul Franței și al Burgundiei.
Tatăl meu, regele, era în urma mea.
Din tabără am mers destul de mult,
iar eu am fost în față.
Domnule, publicul începe să se agite.
Vreau să aud din nou fanfară!
Cred că-l văd pe rege!
Nu, m-am înșelat.
Stăpâne, încuviințează-mi după el să merg,
să descopăr unde-i Maiestatea Sa.
- Vine sau nu vine? - Vine!
O să sun fanfara din nou.
Condu-i pe domnul Franței și al Burgundiei.
Fă-le semn cavalerilor!
Hai, hai!
Intrați odată!
Gloucester condu-i pe domnul Franței și al Burgundiei.
Da, stăpâne.
Vă vom împărtăși, în timpul ăsta un tainic gând al nostru. Dați-mi harta.
Aflați că-mi fac regatul pe din trei!
Să scuturăm, ne-am zis, cât mai degrabă, griji și treburi,
lăsându-le pe alți grumaji, mai tineri, ca-n tihnă pașii să ni-i îndreptăm,
târâș, spre moarte.
Te ții domniță, și porți mătăsuri ce de frig nu apară, ci de-a-ncălzi.
Nevoia-adevărată, eu de răbdare am nevoie, ceruri.
Priviți-mă, o zei, un biet bătrân.
De două ori lovit, de griji și de vârstă.
Iar dacă voi, pe-aceste două fete, stârnitu-le-ați să-și dușmănească tatăl,
De mine nu vă bateți joc, crezând că pot răbda atâta!
Dăruiți-mi mânia de a lovi cu demnitate.
Și nu-mi dați lacrimi, armele muierii, obrajii mei de om să-i însemneze!
Nu, vidime, spurcăciuni ale naturii, eu mă voi răzbuna pe amândouă
atât de crunt încât o lume-ntreagă... Voi face asemeni-lucruri,
ce anume nu știu, dar vor cutremura pământul.
Credeați că plâng?
Nu, nu voi plânge.
Deși temeiuri am să plâng amar, da, inima mi-oi sparge-o-n mii de cioburi,
dar n-am să plâng.
Nebune! Înnebunesc!
Se apropie furtuna, să intrăm.
Unde e regele!?
Nu-mi ruina concentrarea, Geoffrey.
Se roagă de furtună să arunce În mări pământul, sau umflând noianul,
Acesta să-l înece și, într-astfel, toate să se preschimbe ori să nu mai fie.
Geoffrey, să nu intri în lumină, să stai drept și să nu faci pauze.
Să ții ritmul.
Curteanule, pe dumneata te știu.
S-a iscat un foc întru furtună!
Pornesc pe rege să îl caut!
- Pregătiți-vă! - Acum!
Suflați, turbate vânturi, să vă crape și obrajii, suflați!
Vă revărsați, puhoaie, peste praguri!
Mai tare!
Pârjoliți-mi aceste tâmple albe, iar tu, fulger, cu tunetul atotzguduitor
Turtește-odată sfera lumii-aceste, Tiparele naturii să le spulberi,
să piară orice sămânță.
Mai tare, vrea să se audă mai tare!
Mai tare!
Hai!
Nici trăsnetul, nici vântul și nici ploaia Nu sunt copiii mei, de ce mă cruță?
Cu tâmplele-mi bătrâne... Ce rușine!
Unde e furtuna!?
Am cerut puhoaie și am primit pârâuri!
Am cerut trăsnete asurzitoare și mi-ați dat bâzâituri de muște!
Norman, mi-ai făcut-o!
Era în fața ochilor mei, trebuia doar să-mi întind mâna,
iar gloria ar fi fost a mea! Dar n-a fost să fie,
n-am primit nimic, afară de liniște!
Parcă a fost o adiere, un zumzet de insecte!
Am vrut potop, nu ploaie de vară!
Ceva trebuie făcut!
Vreau să știu ce s-a întâmplat cu furtuna în seara asta!
Mă bucur că sunteți mulțumit.
Întotdeauna v-ați plâns când ați jucat cu pasiune,
iar în seara asta, pot afirma cu convingere
că ați jucat cu pasiune.
Odihniți-vă.
Aveți toată pauză, plus replicile lui Gloucester înainte de
Nu mă pot aresta pe-nvinuirea c-am bătut bani falși.
Încercați să dormiți.
Ați trecut și prin asta.
Mai bine zis, ați fost pus să treceți prin asta, cum doriți.
Aveți nevoie de liniște, vorba surdo-mutului către acordorul pianului.
Doamna a spus că ați fost grandios în seara asta.
Exact așa a spus.
Grandios.
Nu comentez scena furtunii, dar am auzit
"O, tu să nu vorbești despre nevoie!"
Înfiorător.
Nu v-am văzut niciodată atât de dedicat, domnule.
Și încă o chestie...
În scena furtunii, cât timp am bătut ca nebunii în tobe,
când eu mă tot plimbam între tabla pentru tunet și tobă,
ca un jongler cu prea multe mingi...
Domnul Oxenby ne-a sărit în ajutor, de bunăvoie.
N-a scos o vorbă, dar ne-a ajutat când am avut nevoie.
I-am mulțumit după, chiar înainte de pauză.
"Du-te mă de-aici", așa mi-a răspuns.
După care a adăugat "Nici nu știu de ce v-am ajutat,"
I-am răspuns... "Fiindcă suntem o familie,
iar tu ești unul dintre noi, chiar dacă nu vrei să recunoști."
Așa i-am zis.
A plecat agale, cu capul plecat,
și sunt sigur c-ar fi bombănit, dacă i-ar fi permis firea.
Ciudat.
Ați adormit, domnule?
Ce încercat am fost.
Urăsc porcii!
Pe cine urâți?
Urâți criticii?
Dacă-i urăsc pe critici?
Nu, am numai compasiune pentru ei.
Cum poate urî cineva infirmii, debilii sau morții?
- Atunci, despre cine vorbiți? - Ticăloșii. Poftim?
Pe cine urâți?
Lasă-mă să mă odihnesc, Norman, termină cu întrebările.
Dar nu mă lăsa singur, nu mă lăsa să adorm.
Sunt o forță istovită, am zilele numărate.
- A adormit? - Da, așa cred.
Rămân eu cu el.
Nu-l treziți, domnia voastră. E foarte obosit.
E semnalul meu?
Nu, încă e pauză.
Vreau să-ți zic câteva lucruri.
Norman mi-a spus că ți s-a părut c-am fost grandios în seara asta.
N-am spus așa ceva, Norman inventează.
Ce ai de spus?
Aceleași lucruri.
Îmi știi răspunsul.
Ai lucrat din greu.
Ai făcut economii.
Ajunge.
Astă-seară, la lăsarea cortinei, fă anunțul.
Nu pot.
- Nu vrei. - N-am de ales.
Vei muri!
Sau vei ajunge o legumă!
E treaba ta.
Dar să nu crezi că mă tragi după tine!
Sunt neajutorat, Pussy, fac ce mi se cere!
Sunt laș, îmi e frică de bici! Sunt mânat de la spate.
Mânat? Nu. Crud? Da!
Încăpățânat? Da. Fără scrupule? Da.
- Taci! - N-ai pic de intuiție!
Folosește-ți imaginația aia grozavă, folosește-ți darurile inspirate,
imaginează-ți ce simt eu, prin ce sunt pusă să trec!
Îmi imaginez! Dar am nevoie de tine, trebuie să fii lângă mine, mereu!
Sunt lângă tine, fir-ar să fie! Cu adevărat lângă tine.
Bonzo, tot ce îți cer e să ne oprim!
În seara asta, poate la finalul săptămânii, dar nu mai târziu.
Nu mai suport.
- Imposibil. - E foarte posibil.
- Nu! - Te înșeli numai pe tine!
Dacă-i așa, de ce sunt aici, riscându-mi viața, sub o ploaie de bombe?
Nu vreau să fie așa, dar am o datorie. Trebuie să îmi păstrez convingerile.
Prostii!
Poftim?
Tot ce faci are un interes egoist.
Și ne tragi pe toți după tine!
Noi nu suntem legați prin lege, dar sunt legată de tine!
Ți-ar fi schimbat perspectiva o căsătorie?
Înțelegi greșit ce spun, intenționat.
Trebuia s-o fac să divorțeze de mine, da!
N-ai vrut divorțul fiindcă ai vrut să fii făcut cavaler.
- Nu-i adevărat! - Știi tu care-ți sunt prioritățile.
Faci totul în avantajul tău, fără să-ți pese de altcineva.
Spui că ești mânat de la spate?
Parcă ai fi un lacheu lipsit de interes.
Tot ce faci e spre binele tău. Doar pentru tine, numai pentru tine.
Pussy, te rog! Simt că mă scufund, nu mă împinge și mai tare-n noroi!
Domnule, domnia voastră! Fantezii!
Pentru Dumnezeu, ești un actor de mâna a treia,
într-un turneu slab de provincie.
Nu ești Colosul care n-are loc în lumea-ntreagă.
Domnule, domnia voastră... Uită-te la mine, cos izmene.
Uită-te la tine.
Coliba lui Lear e luxoasă în comparație cu locul ăsta.
Nu mă simt bine, mă așteaptă jumătate din viața lui Lear,
trebuie să te car pe tine în brațe, trebuie să țip și să urlu!
"Domnule! Domnia voastră!" Râde lumea de noi!
Nu vei fi făcut cavaler, regele n-are sabie cu două tăișuri!
O ții minte pe actrița aia de acum câțiva ani, cea care o juca pe Goneril?
Era înaltă, brunetă și frumoasă, cu nas grecesc.
Flora Bacon.
Așa o chema? Da, posibil.
Flora.
Îți amintești noaptea în care m-am supărat pe Norman
fiindcă mi-a dat izmenele pe dos
când m-am schimbat, în piesa Evreul Rătăcitor?
Sau poate era piesă Semnul Crucii?
Mă rog.
S-a răzvrătit împotriva mea.
O fi servitorul tău, dar tot om e și el.
Norman, de ce nu-l părăsești?
Cum de-l mai suporți? Norman i-a spus, "Nu-ți bate capul."
"Dă ce i s-a oferit. Trebuie să se descarce pe cineva."
Avea dreptate, dar Flora Bacon nu a înțeles.
Stăpân de sclavi, așa îmi spunea.
Nici nu știu de ce am mai angajat-o.
Era fiica doamnei Bacon, cea care a investit 200 de lire în companie.
În seara asta, cred că m-am văzut prin ochii lui.
"O, tu să nu vorbești despre nevoie!"
Parcă auzeam: "Hai, ticălosule!"
"Hai, dă tot ce ai mai bun! Dă tot ce ai mai bun!"
Îl priveam pe Lear! Da!
Fiecare cuvânt rostit era spus pentru prima oară.
Nu știam ce urma sau ce soartă îl aștepta.
Agonia a fost creată în momentul interpretării.
Am văzut un bătrân.
Bătrânul...
Eram eu.
Nu mă părăsi.
Mă voi odihni mai bine cu tine aici.
Dar nu-mi cere imposibilul.
Altfel...
Fără tine, în întuneric, voi vedea o ușă încuiată
și un semn care va citi "Închis" în fereastră.
O fereastră cu draperia trasă.
Rămân până se va întoarce Norman.
Mă refeream la o perioadă mai lungă.
Te rog.
Te rog, Pussy.
Liniștește-mă.
Sunt bolnav.
Bolnav...
Da, la fel sunt și eu.
Sunt bolnavă.
M-au îmbolnăvit căile ferate, sălile de așteptare reci,
duminicile reci și mâncarea rece servită noaptea.
Sunt sătulă de împachetat și de despachetat,
sunt sătulă de cusutul izmenelor.
M-am săturat de mirosul costumelor putrezite și de mirosul naftalinei!
Și cel mai mult m-am săturat să citesc, în fiecare săptămână,
că nu sunt potrivită, că-s prea bătrână,
că-s cea mai bună dintr-un ansamblu jalnic.
Că nu-ți sunt egală, că nu merit talentul tău.
M-am săturat să port masca unui curaj fals.
Trebuia să te părăsesc în Baltimore, în ultimul tur din America.
Trebuia să-i accept oferta domnului Feldman
și să merg în industria filmului.
Feldman spunea că nu sunt fotogenic.
Porcul.
Detest cinematografia.
Eu cred în lucruri vii.
Trecătoare e frumusețea omului.
Încă n-au făcut o cameră destul de mare pentru mine.
Un succes modest m-ar fi mulțumit.
N-o să înțeleg niciodată de ce l-au făcut cavaler pe Arthur Palgrove.
"Ridică-te, Arthur!" i-a spus regele. "Dar n-am fost în genunchi."
N-a călcat în afara Londrei niciodată în cariera sa.
Mi-a plăcut America.
I-am urât pe porcii ăia.
Începe Actul II!
Trebuie să mă odihnesc, Pussy. Vreau liniște.
Vrei doar să-ți primești răsplata și să te bucuri de ea.
Știi pe cineva care și-a primit răsplata și nu s-a bucurat de ea?
Totul e în regulă?
Nu știi să bați?
Vă rog, domnule, nu de față cu domnia sa.
Am fost printre ei, dac-ați fi auzit ce se spune...
N-am mai văzut așa pauză.
Michelangelo, William Blake...
Cine știe de cine le amintiți.
Un biet băiat...
Un parașutist cu capul bandajat, plângea.
Era alinat de un om mai în vârstă,
care a fost cândva blond, acum albit, cu mâini delicate și piele albă.
Îi spunea: "Gata, gata, Evelyn, e doar o piesă."
Mă rog, eu n-am prea înțeles, fiindcă fără piesă,
"dragul de Evelyn" n-ar fi fost așa supărat.
Michelangelo, zici?
Și Blake.
Merg în camera mea.
Te rog, rămâi.
Trebuie să te odihnești, Bonzo. Nu-i așa, Norman?
Da, așa-i.
Pussy...
Fii blând cu domnia sa.
Întotdeauna sunt blând cu domnia sa.
Fii deosebit de blând.
De ce?
E o perioadă mai specială a vieții sale.
Vă referiți la perioada cu nădușeli și amețeli? (menopauză)
A devenit foarte preocupată de propria-i persoană.
Pare că vrea să se schimbe.
Fii blând, nu vreau să fie rănită.
Dormiți.
Mai doriți ceva?
Uitare.
O veți primi, mai devreme sau mai târziu.
Sper că mai târziu.
O să vă trezesc din timp,
vă veți putea face intrarea fantastică, îmbrăcat în flori sălbatice.
Somn ușor, fără purici pe picior.
Du-te după Madge!
Da?
Merge bine.
Da, afară de prima intrare.
Vino aici.
Ține-mă de mână.
Te rog.
E ca gheața.
Frica a răcit-o.
De ce îți e frică?
De ce va urma.
Știi cu cine vorbești, nu?
Pe mine nu trebuie să mă impresionezi.
Vorbesc din inimă.
Nu m-am simțit niciodată așa singur.
- Te rog, am treabă. - Ascultă-mă.
Îmi e teamă de ce va urma.
Fiindcă, pentru prima oară în viața mea, nu întrezăresc viitorul.
Nu văd niciun prieten.
Nu simt căldura tovărășiei.
Cunosc numai singurătatea teribilă.
Riscul meseriei.
Pentru ce m-ai chemat?
Consider că-mi ești singura prietenă adevărată.
Trebuie să mă întorc la treabă.
Ești fericită?
A meritat efortul?
Nu, nu sunt fericită.
Da, a meritat efortul.
Madge, dragă.
Ți-am lăsat în testament toate albumele mele.
Nu vreau să știu ce mi-ai lăsat în testament.
Sunt decupaje și note care acoperă o viață.
Le-am păstrat cu un zel religios.
Și pe cele bune și pe cele rele.
Nu sunt foarte multe rele.
Vorbește-mă de bine, din când în când.
Actorii trăiesc doar în amintirile celorlalți.
Vorbește-mă de bine.
Ce conversație ridicolă.
Ești în mijlocul piesei Lear,
joci puțin mai bine decât ai jucat în ultima vreme,
și uite cum vorbești, parcă îți organizezi înmormântarea.
Cel mai minunat lucru în viață e să rămâi în amintirea lumii.
Vorbește-mă de bine.
- Vei fi crezută. - Vei fi ținut minte.
Madge, dragă...
Am ceva pentru tine.
Vreau să-ți dau inelul ăsta.
Dacă bunurile pot fi dragi oamenilor, acesta îmi este cel mai drag lucru.
Edmund Kean l-a purtat
într-o piesă al cărei titlu este definiția sentimentului meu...
"Un mod nou de a plăti datorii vechi."
Când vei vorbi despre el, spune c-a fost purtat de Kean și de mine.
M-am gândit, acum mulți ani, să ți-l ofer.
Dar erai mai tânără atunci, nu doream să mă înțelegi greșit.
Da...
Un inel dat de un bărbat unei femei poate duce ușor la neînțelegeri.
Știu că se crede că-s insensibil, dar nu-s orb.
Știu c-ai realizat demult ce a simțit mereu fata din colț.
Ai făcut bine că nu mi-ai dat inelul acum mulți ani.
Aveam speranțe atunci.
Cel puțin te-am văzut în fiecare zi, ți-am fost de folos.
M-am mulțumit cu ce am primit.
Ești sigură care mă iubește cu adevărat.
Începe actul II!
Cine-i?
Irina sunt. V-am adus coroana înapoi.
Intră.
Las-o jos.
Domnule, vă deranjează dacă spun ceva?
Depinde ce spui.
Vreau să vă mulțumesc.
- Pentru ce? - Pentru cum ați jucat în seara asta.
- Nu s-a terminat încă piesa. - Am fost onorată să fiu pe scenă.
Deschide sertarul acela, e o poză cu mine acolo.
Ador să vin în camera asta.
Simt că e plină de putere și de mister.
În zilele trecute, a fost locul în care preoții se învesmântau.
Gândesc asemenea.
Încuie ușa.
Vino mai aproape.
Se pronunță Irenè.
Irenè...
Vrei să joci teatru?
- Da. - Cu pasiune?
- Da. - Cu toată ființa?
Da.
Mai presus de orice?
Da.
Trebuie să fii gata să sacrifici ceea ce majoritatea numesc...
Viață.
Sunt pregătită.
- Ce zodie ești. - Scorpion.
Foarte bine.
Ambiție, secretomanie, loialitate, capabilă de gelozie fără margini.
Sunt calități esențiale în teatru.
Ai picioare bune?
Vino mai aproape.
Să vedem.
Mai sus.
Sunt prea bune. Cele mai bune actrițe au picioarele ca niște butuci.
Nu ești foarte mare, nu-i așa?
Ai oase mici.
Mănânci destul?
Ești așa tânără...
Atât de tânără...
Așa da!
E prea târziu, e prea târziu.
- Ei, ei, draga mea rățușcă. - Dă-mi drumul!
- Ce-a fost asta? - Pare că e mai bine.
Ce înseamnă pentru tine "mai bine"?
Nu credeam că-i în stare să termine piesa astă-seară.
Încă nu a terminat-o. Aștept.
- Ce anume? - Să-mi spui în detaliu ce s-a întâmplat,
altfel te pleznesc de nu te vezi.
- Credeam că suntem prieteni! - La fel credeam și eu.
Irina...
Voi ține minte mult timp ziua în care ai venit la noi,
când te-am găsit în cabina de schimb de la teatrul Palace.
Erai prinsă în brațele Prințului din Maroc,
un bărbat căsătorit. Foarte comic a fost dânsul,
cu izmenele în jurul gleznelor și tu, cu machiajul șters.
Ți-am spus atunci că tac, dar că nu vreau să se mai întâmple.
Și ce era să fac?
- Tu să îmi spui. - Ce să îți spun?
Ce-a fost cu domnul. Știi despre cine vorbesc, Irina.
Trebuie să o ajut pe doamnă cu armura.
Se va descurca dânsa.
Poate n-ai înțeles întrebarea.
Ce a făcut domnul?
Nu-ți spun!
Atunci, te însemnez pe viață!
Dacă dai în mine, îi spun domnului!
Serios, o să-i spun.
Serios? Mă pârăști? Oare ce o să mă fac?
Nici ceaiul nu să-l mai pot bea de frică. Spune-i domnului!
Lasă-l tu pe domnul și fii atentă aici.
A făcut ceva, pe ascuns, ceva ce i-a oferit plăcere.
- M-a ridicat pe brațe. - Te-a ridicat?
Am înțeles ce a vrut să zică.
"Așa tânără, așa tânără." Asta a spus, apoi m-a ridicat.
A strigat "Așa da!" și am știut, cât am fost în brațele lui,
că își dorește tinerețe și noutate.
Nu tinerețe, nu talent și nici vreo stea nu vrea, rățușco,
ci o femeie cu o greutate moderată.
Aici erai. Ai întârziat cu armura.
Du-te, draga mea. Cântă la altă masă.
Mă tem că a noastră e șubredă.
Să trimiteți îndată, cât mai iute la castel, acolo-am dat poruncă să-i omoare
pe Lear și pe Cordelia. Trimite-ți, cât mai este timp.
Aș vrea să nu mai faci asta, parcă ai fi zidar!
Aș vrea să fac un bine, deși nu-mi este-n fire.
Dumnezeule mare!
Urlați, urlați, urlați!
Sunteți de piatră? De-aș avea eu ochii, glasul vostru,
le-aș arunca spre cer, să crape bolta.
Fata mea s-a dus, s-a dus de-a pururi.
Știu cum e când mori și când ești viu, iar ea e moartă ca pământul.
O oglindă!
Cumva de-o aburește răsuflarea-i, e semn că fata mai trăiește.
Fulgu-acesta tremură, trăiește.
De-o fi așa, norocul meu învie, durerea să-mi răscumpere pe veci.
- Așa-i sfârșitul cel făgăduit? - Ori numai oglindirea grozăviei?
Pe biata mea prostuță-au sugrumat-o. Nu, n-are viață!
Un câine, un cal, un șobolan trăiește,
iar tu n-ai răsuflare?
Tu nu te mai întorci nicicând! Nicicând!
Te rog, desfă-mi ăst nastur.
Îți mulțumesc. Ia uite.
Parcă buzele-i se mișcă,
privește, iată, iată!
Măria-ta, deschide ochii!
Pregătiți-vă pentru lăsarea cortinei.
Lasă-i duhul să plece, nu-l chinui.
Numai un dușman al vrea să-l știe încă răstignit pe crud-a lumii roată.
S-a stins.
Supuși să fim acestor vremuri de durere. Să spunem ce simțim,
nu ce s-ar cere.
Cel mai bătrân e cel mai pătimit, noi, tinerii, cât el n-o să trăim,
și la atâtea martori n-o să fim.
Am reușit, Will. Am reușit!
Pregătiți-vă pentru cortină.
Se ridică imediat.
- Ce se joacă mâine? - Richard al III-lea.
Sclavia asta, bat-o vina... Norman, Norman.
Domnule?
Ce va fi cu tine?
Puteți întreba mai clar?
Ce va fi cu tine când nu voi mai putea continua?
Terminați! Eu nu pățesc niciodată nimic.
Am o viață lipsită de incidente.
Dacă nu voi mai putea continua...
Nu există așa ceva, deci nu mă deranjez să vă răspund.
- Îmi fac griji pentru tine, băiatule. - Nu vă faceți.
Cine-i?
- Geoffrey! - Intră.
Am trecut să-ți urez noapte bună, bătrâne.
Noapte bună, Geoffrey. Ai jucat bine în scena furtunii.
Am simțit dragostea, iar asta e tot ce contează.
Mulțumesc.
Bufonul este cel mai important rol pe care l-am jucat
în piesele lui Shakespeare. Sper că nu v-am dezamăgit.
Oferă-i lui Geoffrey un pahar de bere, Norman.
Mulțumesc.
Am avut un sentiment ciudat astă-seară, bătrâne.
E incitant să ajungi la vârsta mea și să le dovedești celorlalți că poți juca.
Ăsta-i unul din lucrurile minunate ale vieții pe care o ducem.
Niciodată nu e prea târziu, se întâmplă și lucruri surprinzătoare.
Dar sunt și dezavantaje. Mai ales când îți dorești mai mult.
- Noroc. - Sănătate.
Până la fund, Goffrey.
- Pot să te întreb ceva, bătrâne? - Întreabă-mă.
Bufonul e un rol ciudat. Dai tot ce ai
timp de o oră jumătate, iar apoi dispari, chiar la mijlocul piesei.
Următorul lucru pe care îl aud e c-am fost spânzurat.
De ce? De către cine? Pare foarte nedrept.
Eu cred că în vremea lui William, bufonul și Cordelia erau jucate
de una și aceeași persoană. O dublă foarte bună.
- Și era economisit un salariu. - Lucrurile nu s-au schimbat.
Asta dacă nu v-am dezamăgit, desigur.
Nicicum.
Un ultim lucru, nu vreau să vă rețin, știu că sunteți obosit.
Când m-ați intervievat, v-am spus că nu vreau prea multe.
Roluri mici, asta v-am spus.
Nu-i un lucru cu care să mă mândresc, dar n-am riscat niciodată nimic.
N-am vrut niciodată să ajung în vârf.
Am jucat roluri bunicele, în tururi, niciodată în Londra.
Nu mă plâng, în tururi e trai bun.
M-am bucurat de jocurile de cricket vara și de hockey iarna.
Femei frumoase, plimbări lungi, schimbări dese de peisaj...
Anglia rurală, în toate anotimpurile.
Ce-ar putea fi mai frumos?
Dar n-am riscat niciodată.
Am avut noroc, sincer să fiu.
Cred că voi reuși să termin cu bine acest capitol.
Am câte ceva pus de-o parte, iar soția câștigă binișor din lecțiile de muzică.
N-am de ce să mă aștept să mi se ofere de lucru la vârsta mea.
Războiul a adus oferte de muncă neașteptate, toți tinerii sunt în front.
Nepotul meu...
A fost făcut prizonier la Tripoli.
Îmi cer scuze pentru ocoliș,
voiam doar să spun că dacă va fi cazul,
mi-ar plăcea să fiu luat în considerare pentru roluri mai bune.
Nu vreau salariu mai bun.
O să țin minte ce mi-ai spus.
Mulțumesc, bătrâne.
Noapte bună.
Mulțumesc pentru bere.
Mă descurc. Noapte bună, Norman.
Băiat de treabă...
Băiat de treabă.
Începem demachiajul, domnule?
Sper că Will e mulțumit în seara asta.
Am avut un prieten...
Nu acum, Norman.
Am avut un prieten care avea o voce foarte plăcută,
dar și-a pierdut-o în Colwyn Bay, după o ceață grea.
Totuși, și-a recăpătat-o până la urmă. Știți de ce?
Fiindcă știa că are un rost, chiar și fără voce.
Sau ceva asemănător.
Ești supărat, Norman?
Eu? Supărat?
Sir Percy, ce-ți mai place să mă iei peste picior.
Arată-mi cum îți miroase respirația.
Doar v-am spus; la fel de dulce ca a lui Winston Churchill.
Nu vreau să fii supărat.
Nu te-ai îmbrăcat?
Mă mișc mai încet astă-seară, Pussy.
Nu te aștept.
Mă întorc locuințe, poate reușesc să aprind focul.
N-o să mai stau mult.
Noapte bună, Norman. Nu știu dacă trebuie să îți mulțumesc sau nu.
Nu-mi mulțumiți, nu-mi place.
Noapte bună.
E o femeie bună.
Chiar e.
- Cine-i? - Domnul Oxenby.
- Ce dorești? - Manuscrisul meu. Știu că nu-l va citi.
Vorbește mai încet! Încă nu a plecat. Așteaptă acolo.
Se mișcă mai încet în seara asta.
Cred că l-a obosit lupta pentru supraviețuire.
Termină, domnule Oxenby.
E un ipocrit demodat. Spune-i că aștept cu nerăbdare
pe cineva nou. Mi-ar plăcea o companie lipsită de tirani.
Și cine ar conduce-o?
Eu.
Vă va prinde foarte bine un pic de succes, domnule Oxenby.
În seara asta, ai nasul mai maro decât de obicei, Norman.
Noapte bună, domnule.
Dacă vă grăbiți, îl prindeți pe domnul Oxenby.
Domnule?
- Dumnezeule! - Sunt teribil de obosit și amețit!
Trebuie să mă întind.
Vezi dacă-mi găsești un taxi în locul ăsta blestemat.
Toate la timpul lor.
Nu plângeți, nu plângeți.
N-a mai rămas nimic.
Terminați!
Am avut un prieten...
Pentru Dumnezeu, m-am săturat de prietenii tăi!
O adunătură de disperați, de patetici, niște oameni singuri, părăsiți.
Drăguț mai sunteți.
Îmi cer scuze, nu trebuia să zic asta.
Gândește-te la mine ca la un prieten.
Nu-i loc pentru deznădejde.
Mi-am cerut scuze.
Niciodată deznădăjduit.
Mă rog, poate uneori, noaptea...
Sau poate de Crăciun, când nu-i de muncă nicăieri.
Dar niciodată în teatru, niciodată.
Patetic... Poate. Dar niciodată nerecunoscător.
Uneori, prea pierdut în detaliile vieții.
Nimeni nu e mai privilegiat, aici e frumusețe, aici e și vară și primăvară.
Aici, durerea e suportabilă. Singurătatea nici nu intră în discuție.
Cel ce-și varsă sângele cu mine azi... Blând, fără îndoială.
Firea mea-i sensibilă. Sunt rănit ușor, asta mi-i virtutea.
Nu sunt aici pentru mine, n-am motive personale.
Nimeni nu mă poate acuza de egoism.
Am ce îmi trebuie, dar nu vreau să știe toată lumea.
Inadecvat, da, dar niciodată deznădăjduit.
Am început să scriu "Viața Mea."
Adu-mi cartea.
Am scris începutul.
N-ați scris prea mult.
Ce am scris?
Viața Mea. Dedicație.
Această carte e dedicată dragei mele Pussy,
cea care mi-a fost cârja și motiv.
E dedicată spiritului oricărui actor, fiindcă în credința lor nu vor da greș.
E dedicată celor care trudesc în teatru, dar n-au parte de glorie...
Tâmplarilor, electricienilor, celor ce se ocupă de recuzită și de scenă.
Publicului care a râs și a plâns cu noi,
celor care și-a adus inimile lângă ale noastre, pline de simpatie și înțelegere.
Și mai ales...
Domnule...
În memoria lui William Shakespeare, pentru a cărui glorie lucrăm toți.
E bun și titlul ăsta.
Stai puțin...
Tâmplarilor, electricienilor, celor ce se ocupă de recuzită...
Domnule?
Domnule.
Domnule?
Domnule...
Doar n-ați murit, nu?
Hai, știi care-i replica.
Minți! Jack Clinton...
Trăiește!
Ce obrăznicie.
Aveți dreptate, chiar se învârte camera.
Domnia voastră!
Madge!
Mă aude cineva?
Nu a fost cine știe ce moarte.
Nimic remarcabil.
Totul s-a petrecut în grabă... Pentru el.
Unde e domnia ei?
A plecat înaintea lui. N-a mai așteptat.
O sun eu.
Chem și un doctor.
E prea târziu pentru doctor, rățușco.
Ce-o să se întâmple cu mine?
Închide ușa, așteaptă afară.
Nu vreau să aștept afară.
Eu nu aștept niciodată afară! Vreau să fiu cu el.
Știu unde îmi e locul, rățușco.
Încearcă să-ți revii.
Cu ambulanța, vă rog.
Tâmplarilor, electricienilor, celor ce se ocupă de recuzită și de scenă.
Ești un ticălos crud! Ți-ai fi putut aminti.
Domnia voastră, sunt Madge.
Puteți veni la teatru?
Domnia ei vine imediat, a fost foarte calmă.
A cerut să fie acoperit cu capa lui Lear.
Cu capa lui Lear?
Du-te după fotografi, rățușcă!
Acoperit cu capa lui Lear!?
Nu suntem în moartea lui Nelson.
Unde e?
Nici regizorii nu-s menționați.
Hai afară.
Vom fi plătiți?
Mai sunt bani rămași, după impozitul pe venit?
Trebuie să fim plătiți pentru toată săptămâna.
Doar pentru că a murit un om într-o zi de joi nu înseamnă
că vom fi plătiți mai prost.
Vino.
Unde să merg?
Unde? Nu știu unde să merg, am ieșit din lumea mea.
Nu vreau să ajung director vreo pensiune în Colwyn Bay.
Ce-o să fac?
Vorbește-l de bine.
Să-l vorbesc de bine?
Nici de-aș fi în fața tribunalului!
E un ticălos nerecunoscător!
Afară, ieși afară!
Nu vreau să fii aici.
Nu-i vreun sfânt, iar aici nu-i sanctuar!
Nu batjocorim altarul!
Termină!
Să-l vorbim de bine? Știu ce-ai spune tu.
Știu totul despre tine.
N-am fost orb.
Fiecare are durerea lui.
Știu ce-ai spune tu... Aristocrat, dedicat, loial, iubitor.
Eu am un singur lucru de zis despre el,
dar nu l-aș spune nimănui, nici de față cu tine sau de față cu domnia ei.
Tac mâlc. Nu vreau să vă ofer plăcerea.
Și mai ales, nu vreau să-i fac lui pe plac.
Dacă aș spune ce-am de spus, ar găsi el o cale să-mi întoarcă împotriva.
Nimeni nu va ști, niciodată.
Fiecare are durerea lui, rățușcă. Nu ești singura.
Cu cât ești mai mărunt, cu atât mai mari sunt durerile.
Crezi că l-ai iubit?
Eu ce să mai zic?
Ăsta nu-i loc în care să mori...
Am avut un prieten...
1:48:20,000 --> 1:48:25,000 Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania